![gross_f_109_nacht_1001_nacht_bd_1_1838.jpg](https://m.blog.hu/fa/faymiklos/image/gross_f_109_nacht_1001_nacht_bd_1_1838.jpg)
Már kicsodálkoztam magam azon, hogy mennyire mások Az Ezeregyéjszaka meséi, mint a mi meséink, de azért ez egy újra meg újra megújuló és mély csodálkozási kút. Nemrég például A szabó, a kis púpos, a zsidó orvos meg a keresztény sáfár történetét olvastam, röviden össze sem lehet foglalni, mindenki azt hiszi magáról, hogy ő ölte meg a kis púpost, így érnek vissza a sor elejéig, a szabóig, aki valóban megölte (illetve…) és a többiek csak a holttesttel csináltak valamit, ami akár meg is ölhette volna, ha élt volna. Az európai jogrend szerint, ha jól tudom, nem valami bonyolult dolog, alkalmatlan tárgyon elkövetett kísérlet, nem büntetendő, a halottat nem lehet megölni, mindenki mehet haza, csak a szabó nem.
Bezzeg az Ezeregyéjszakában. Mindenkit elfognak, mindenkit ki akarnak végezni, hacsak meg nem tudják menteni az életüket egy jobb mesével, mint amelyikben éppen vannak, ezt majd a kalifa eldönti. Már hogy jobb-e a mesében mesélt mese, mint maga a mese. Mondják a vádlottak a történeteiket, a zsidó orvos nem is a saját történetét meséli, hanem az egyik paciensét, akinek a vizsgálat során kiderül, hogy viszonylag frissen levágták az egyik kezét, és meg is korbácsolták. A szegény fiatalember kereskedő volt, meglátott az utcán egy gyönyörű nőt, behívta, megvendégelte, enyelgett vele, megbeszélték az újabb és újabb találkozót. A lány mondta, hogy legközelebb hoz majd egy másik lányt is magával, még pénzt is adott, hogy nagy legyen a közös lakoma.
Megjön a két nő, a kereskedőnek egy kicsit jobban tetszik az új lány, inkább vele foglalkozik, és vele is megy az ágyba. Reggelre kelve aztán észreveszi, hogy véres a keze. Nahát, mi történt. Fel akarja kelteni a mellette fekvő lányt – hát legurul a lány feje a testéről. Az első nő féltékenységből megölte a másodikat, és levágta a fejét. A kereskedő gyorsan eltemeti a lányt a háza udvarán, előtte azért leveszi a szép nyakéket róla, aztán meg sem áll Egyiptomig. Évekig él ott, aztán, amikor elfogy a pénze, visszatér Damaszkuszba, ahol megpróbálja pénzzé tenni a megölt lány nyakékét, de annyira nincs fogalma az ékszer értékéről, hogy gyanút kelt maga iránt, elfogják, a bíró elé viszik. Elég hamar kiderülnek a dolgok, illetve teljesen mégsem derülnek ki, mert a kereskedő, hogy ne gyilkosságért ítéljék el, bevallja, hogy lopta a nyakéket. Ezért megkorbácsolják és levágják a jobb kezét, de legalább nem akasztják föl.
Csakhogy a nyakékről meg kiderül, hogy a vezíré, pontosabban a vezír lánya viselte, mielőtt három éve eltűnt volna. A kereskedőt tehát vasban a vezír elé viszik, aki ránéz, és mondja, hogy látom, nem vagy tolvaj, de mi történt, mondd el. Elmondja, mire a vezír azt feleli, hogy igen, igen, értem, mindkét nő az én lányom volt, és az első féltékenységből megölte a másodikat. Na de semmi baj, végül is van egy harmadik lányom is, nem akarod elvenni őt feleségül?
Így zárul a történet, és az ember csak néz, hogy rendben, de mi ebből a tanulság? Vagy pont ez a lényeg? Nincs tanulság?